Ludwig van Beethoven.
Mannen som ble like ugjenkallelig berømt -
- som Ηändel og Bach, Ηaydn og Mozart...
...lever ikke lenger.
Han var kunstner, og hvem skal stå ved hans side?
Han var kunstner.
Han levde utelukkende gjennom musikken.
Livets torner hadde stukket ham dypt.
Så han hold fast ved kunsten sin, selv etter at porten til den var stengt.
Musikken talte gjennom døve ører -
- til han som ikke hørte den lenger.
Ηan bar musikken i sitt hjerte.
Han stengte verden ute, og den kalte ham bitter.
De kalte ham ufølsom og forherdet.
Men han var ikke hjerteløs.
Det er den skarpeste egg som lettest sløves...
...bøyes eller brekkes.
Ηan trakk seg unna menneskene -
- etter å ha gitt dem alt uten å ha fått noe i gjengjeld.
Ηan levde alene -
- for han fant ingen sjelefrende.
Slik levde han, og slik døde han.
Slik skal han leve til evig tid.
Hvem av dere er tyven?
WIEN 1827
Fremskaff pengene, ellers tilkaller jeg politiet!
Så gjør det!
Jeg tok imot ham da han var uønsket av alle.
Og nå vil De ha betalt.
- Bankaksjer. - Få dem!
Det er mine penger!
Dette er hans testamente.
"Mine brødre Caspar og Johann -
- skal arve min formue."
Siden Caspar er død, gjenstår bare jeg. Bare jeg!
Gi meg pengene mine!
Svar meg!
Dette er hans endelige testamente.
"All min musikk og hele min formue -
- skal tilfalle min enearving, min evige elskede."
"Ludwig van Beethoven". Det ligger ved et brev.
Ikke tirr meg. Hvem da?
- Ingen. - Feil.
- Brevet har ingen adressat. - "Til min evige elskede".
"Min engel, mitt alt, min sjelefrende."
Maestro nærte en hemmelig lidenskap.
Jeg hørte ham aldri tale slik.
- Hvem kan det være? - Han elsket bare seg selv.
Jeg måtte tåle hans utfall og sinne.
Jeg sa ingenting da han spyttet maten i fjeset mitt.
- Det er våre penger! - Nei.
Det spiller ingen rolle. Han er død.
Vi har musikkens hans.
Tilintetgjør brevet. Det viser bare hvor forvirret han var.
Det er hans siste ønske. Vi skylder ham å oppfylle det.
- De har ingen fullmakter. - Jo. Fra ham.
- Alltid trofast? - Vi var venner.
- Hva slags venn er så ond? - Hva slags bror er så hjerteløs?
Du vet ingenting om broren min!
Karlsbad, takk.
"Min engel, mitt alt, min sjelefrende.
Noen få ord i dag, og det i skrift. Din."
"Først i morgen vetjeg hvor jeg skal bo.
Et meningsløst sløseri med tid. Ηvorfor denne dype sorg?
Sammen ville vi ikke følt denne smerten mer."
- God ettermiddag, herre. - God ettermiddag, frau..?
- Streicher. - Herr Schindler.
- La meg finne bestillingen. - Jeg har dessverre ingen.
Vi har alltid plass til herrer som Dem.
Er dette adressen til dette hotellet?
Et øyeblikk.
Ja.
Har du hørt navnet Ludwig van Beethoven?
- Komponisten? - Ja.
Jeg kjente ham.
Bodde han noen gang her?
- Er De politi? - Nei, nei.
- Da sier jeg ingenting. - Jeg prøver å gjøre opp boet hans.
- Så van Beethoven er død? - Ja.
Det er like godt. Han var en grusom person.
- Så han har bodd her? - For veldig lenge siden.
Jeg husker bare skadeverket.
Jeg fikk aldri betalt for skadeverket. Han knuste rubbel og bit.
En stol verd tre floriner.
En vindusrute, fem... Jeg måtte male om.
Frau Streicher... Er dette tilstrekkelig?
Det var en kvinne.
Vi hadde ventet herr van Beethoven i flere dager.
Ηun kom i stedet.
Ηun sa han ville komme senere.
Ηun skrev seg inn på hans rom.
Under hvilket navn?
Det var uleselig.
Det ble et fryktelig uvær. Regnet øste ned.
Kvinnen gjemte seg på rommet.
Ηun ventet.
Ηun må ha skjemmes for å vise ansiktet sitt.
Da kom brevet.
- Åpnet du brevet? - For å få vite hvem det var til.
Jeg så bare underskriften hans.
"Min engel, mitt alt, min sjelefrende.
Bare noen få ord, og det i skrift."
Jeg sendte det straks opp til rommet hennes.
Ηun likte neppe det som sto.
Ηun dro sporenstreks.
Uten å si noe til noen.
Og da ankom selvsagt herr van Beethoven.
Dan han oppdaget at hun var borte, gikk han berserk.
Ηan kastet en stol ut gjennom vinduet.
Jeg kalte på politiet. Jeg var redd ham.
Herr van Beethoven!
Lukk opp!
Her skrev hun seg inn.
Er det en "J" eller en "G"?
Det likner mer en "A".
Hun var stolt som en grevinne.
Hvordan så hun ut?
Jeg fikk aldri sett henne ordentlig.
Jeg tror ikke hun ville bli gjenkjent.
Herr Schindler.
- Lås døren. - Men grevinne...
Lås døren.
Vi vil ikke bli forstyrret.
Ikke alt de sier om meg er sant.
- Holz var her, og den andre, den slu. - Johann.
- At Luigi kunne ha en slik ond bror. - Jeg håper de var ved god helbred.
De har stjålet Luigis penger, hører jeg.
De lot til å tro at De ville komme hit. Hvorfor det?
Jeg fortalte ingenting.
Jeg tier bare hvis De forteller meg alt.
Det er umulig, er jeg redd. Jeg skal forhøre Dem.
Hvorfor skulle jeg tillate det?
- Det er hans ønske. - Hvem da?
Maestro.
Det jeg forteller, må aldri komme ut.
Æresord.
Ryktet er ikke ubegrunnet.
Jeg var Luigis store kjærlighet.
Jeg var 17 år da jeg først hørte navnet Beethoven.
Musikken hans skulle vekke så sterke følelser at de var farlige.
Mange anså den for å være obskøn og upassende for unge.
Jeg skrev til mine kusiner Therese og Josephine.
De bodde i Wien, verdens musikkhovedstad.
De av alIe måtte vite mer, og det gjorde de.
De kjente ham intimt.
Mer intimt enn de ville medgi.
Jeg drømte ofte om ham, og så ble far postert i Wien.
Vi ble invitert til prins Litsjnovskij på musikalsk soaré.
Beethoven skulle være der.
Han var sikkert edel, forfinet og kultivert.
Jeg kunne knapt vente på å få høre ham spille.
Musikken rørte ved meg som musikk aldri før.
Og hva Beethoven angikk...
Jeg ble så betatt at jeg var nær ved å besvime.
God aften.
Jeg så Dem ikke.
Jeg må gå tilbake.
Forlater De meg til fordel for det eslet -
- som spiller stakkato som en stuepike.
Musikken hans er vakker.
Jeg har hørt at wienerne har god smak. Det gjelder tydeligvis ikke Dem.
De må være Julia Guicciardi.
De er visst svært i vinden.
De er uforskammet. Jeg går.
- Spiller De piano? - Hva behager?
Jeg skal lære Dem opp. Jeg kommer i morgen klokken ti.
De blir ikke sluppet inn.
For en skandale!
Den stygge mannen, sikkert tjener, kom på besøk.
Jeg har en avtale med fruen.
Hun har et piano.
Julia.
En herre er på besøk. Deres nye musikklærer.
Det stemmer ikke. Han er en tølper som antastet meg i går kveld.
- Send ham straks av sted. - Nei. Det ville vært skam for huset.
Min herre...
La meg presentere Ludwig van Beethoven.
- De må komme neste gang. - Jeg hørte Dem i forrige uke.
Jeg vet det.
- Musikken var skjønn. - Så ille kan det ikke ha vært.
Jeg syntes framførelsen var utsøkt.
Det er den Beethoven jeg ikke tåler. Folk later som om de beundrer ham.
Kjære make, ikke skilt med din dumhet overfor gjestene.
Julia.
Her taler vi fritt. Hva synes du?
Jeg var ikke ute etter smiger.
Den var for kort og stakkato. Den gikk ikke an å nynne til.
Julia får undervisning av selve mesteren.
- Han kommer hit hver dag. - Hver dag?
Er det så lurt?
- Hva mener du med det? - Han er en streng lærer.
Han er en skurk og republikaner som skal støtte Napoleon.
Han så helst hodene våre rulle.
I dannet selskap betraktes han som en virtuos, men han blir gal -
- hvis noen ber ham spille litt.
Hvorfor nekter han å spille?
Beethoven er sta og underlig.
Han føler seg som en tjener, og han tjener ingen.
Men pengene tar han imot!
Du tror jeg ikke lytter fordi jeg ikke stanset deg.
Et feilgrep betyr ingenting.
Men det er utilgivelig å hamre tonene uten følelse for deres mening.
Og din manglende lidenskap er utilgivelig.
Jeg blir nødt til å slå deg.
Jeg skriver en ny symfoni. Temaet vil forårsake skandale.
Ta armen min.
Luigi!
De burde vike for oss. Deres dager er talte.
Deres verden fins ikke mer!
Da jeg var liten, ble man arrestert for mindre.
Men nå frykter de det som skjer i Frankrike.
Vet du hvorfor parykk ble umoderne? For mange hodeløse kropper.
Jeg er også grevinne.
De er redde, redde Napoleon.
Derfor er Napoleon tema for symfonien min.
Julia.
Jeg har et frierbrev fra en komponist.
Grev Gallenburg.
Tenkte du på Beethoven?
Ryktene går, Julia.
- Han har også fridd. - Da er saken klar.
- Elsker du Beethoven? - Ja.
Jeg kan ikke gi min velsignelse.
Vi er ikke formuende.
Han har verken stand, penger eller post.
Han er så lunefull at ingen kan finne lykken hos ham.
- Han er et geni. - Det kan så være.
Men det siste året har han ikke spilt eller utgitt en eneste note.
Det sies at han lider av en tilstand som forhindrer ham.
Det er ondsinnede rykter!
- Har han spilt for deg? - Nei.
Lyktes jeg i å bevise at Luigi kunne spille...
...ville far gi oss sitt samtykke.
Åpenbart en flott grevinne.
Du slår deg opp i verden, kjære bror.
Få den, din ignoramus!
Som din sekretær plikter jeg å lese det.
"Elskede Luigi, far har nylig fått levert et pianoforte fra London.
Det er en ny modell. Det første av sitt slag i Wien.
I morgen sender jeg tjenerne vekk, og vi er alle ute -
- slik at du kan prøve vidunderet uforstyrret."
Hva skal dette bety? Skal det være en spøk?
- Ta det med ro. - Nå skjønner jeg.
En liten prøve.
Vent, Luigi!
Det er en ugjerning å frarøve meg mine innerste følelser.
Jeg gifter meg samme hva far sier!
Han hører deg ikke.
Han er døv.
En måned senere giftetjeg meg med grev Gallenburg.
- Hørte De aldri mer fra ham? - Han skrev til meg.
Det var...etter krigen.
Jeg hadde opplevd ubehageligheter.
Det kom ubeleilig.
De som synes jeg er steil -
- stri og stivsinnet, hvor urettferdige er de ikke.
For de vet ikke hvorfor jeg bærer meg at slik.
Det er umulig for meg å si: "Snakk høyere, rop, jeg er døv."
Ηvordan kan jeg leve hvis mine fiender tror jeg har mistet sansen -
- som burde vært mer fullendt hos meg enn hos andre?
Stopp en hal. Hva skal De gjøre?
Oppsøke hver eneste grevinne Ludwig dediserte noe til?
De er alle løgnere.
Jeg har damens signatur.
Jeg skal lete etter håndskriften i brevene hans.
Den er uleselig. Ingen domstol tillater slik nonsens.
Hjelp meg, da.
Er De gal? Hjelpe Dem å bedra meg?
De vil aldri finne noen dame.
Ludwig var kvinnehater. Se hvordan han behandlet Johanna.
- Hun har en tvilsom karakter. - Du har gått i Ludwigs snare.
Han ville ha Caspar som løpegutt.
Ηan avskydde Johanna som la beslag på ham.
Johanna Reiss' tapetserverksted i Baden.
Der er hun.
Hun er så vakker.
Et makeløst skue.
Jeg skal eie henne.
Skal du svike meg for henne?
Hvor er heftet ditt?
- "Villig." - Er hun til salgs?
Du fornærmer min elskede.
Først lokker hun deg til seg. Så smeller fellen igjen.
Alt har sin pris. Jeg ville aldri sveket deg for en kvinne.
Jeg har storartede nyheter. Hun har gitt sitt samtykke.
- Skal dere gifte dere? - Ja.
Forklar det for ham. La meg presentere min utkårede.
Mener du alvor?
Du kan ikke mene alvor.
Ligg med henne, for all del. Men ekteskap, hvorfor det?
Du blir til latter. Enhver gårdsgutt har hatt henne gratis.
Hvorfor skal du betale?
Jeg blåser i om du ikke hører meg. Jeg sier det til Caspar, ikke deg.
Jeg har hatt elskere...
...men det er ikke ulovlig.
Kom! Jeg sa jo at det ikke nyttet.
Jeg ønsker bare det rette.
Ηan var sjalu på broren sin.
Hun er en ulykke for ham.
Sjalu på hans lykke.
Jeg er Ludwig van Beethoven og trenger din hjelp.
Slå inn døren!
Hva vil du?
Arrester gatepiken.
- Ikke rør henne! - Arrester gatepiken!
Det er bakvaskelser.
Vi ble viet i går.
Og hun er med barn. Forsvinn!
Han var likedan da jeg giftet meg.
Vi skulle begge lyde hans minste vink.
- Innstill letingen. - Det kan jeg ikke.
Jeg har mine grunner, og jeg skal finne damen.
Og med loven i hånd skal hun få sin arv.
"Reisen var fryktelig. Selvsagt måtte vognen gå i stykker.
Uten synlig grunn, på landeveien.
Jeg må få treffe deg.
Uansett hvor høyt du elsker meg, elsker jeg deg høyere.
Gjem deg aldri for meg."
GODSET ERDÖDY I UNGARN
Unnskyld meg. Jeg søker grevinnen Erdödy.
Schindler. Kjenner du meg ikke igjen?
Spis sammen med meg.
- Grevinne... - Anna Marie.
Jeg er blant mine egne og må ikke spille grevinne. Jeg er fri.
Stakkars Louis.
- Jeg savner ham dypt. - Han etterlot seg et tomrom.
Måten han ble behandlet på...
...opprørte meg.
Han var for god for dem.
Gnisten hans krenket de små hjernene deres.
Men ikke Dem...
Jeg kunne være like ildfull.
Bodde han på slottet Deres?
Jeg ville ha ham nær meg.
Var dere elskere?
Horn!
Klarinetter!
Fra begynnelsen.
Fra begynnelsen!
Det var slikjeg traff Louis...
...og verden fikk vite at han var døv.
Jeg var borte fra mannen min.
Jeg levde et uavhengig liv i Wien med mine tre barn.
Jeg skal ordne med en husholderske.
Vær så snill...
Jeg hadde en.
Hun bedro meg.
Vi hadde sett på Napoleon som en befrier, en pådriver.
Nå så vi sannheten.
Bonaparte var den selvutnevnte keiser som skulle erobre verden.
Ηan hevdet å ha befridd folket for kongeveldet.
Ηan var Saturn som spiste sine egne barn.
Ηans kanoner beskjøt Wien natt og dag.
En merkverdig herre søker Dem.
Jeg tar ikke imot noen.
Jeg tror han er døv.
Han nekter å gå igjen.
Grevinnen tar imot nå.
Sønnen Deres...
Vi kan tale med musikk.
Napoleon seiret på alle fronter.
Ηele Europa lå for hans føtter.
Ηan ektet en habsburgsk prinsesse -
- og holdt hoff ved Schönbrunn slott.
Ηan skilte seg ikke fra andre aristokrater.
Alle ble forrådt.
Det var den nye tiden.
Året Louis bodde hos oss, var mitt livs lykkeligste.
Og jeg tror det var hans også.
Ηan øste av hjertet sitt for meg.
Ηan kalte meg sin skriftefar og fortalte meg alt.
De må ha elsket ham dypt og inderlig.
- Av hele mitt hjerte. - Elsket han Dem?
Nei.
Jeg tror ikke det.
For en idiot!
Jeg foretrekker deg full.
Det føles godt å snakke om ham.
- Kom du ens ærend? - Nei.
Du nevnte uoppgjorte affærer?
Kan jeg hjelpe deg, Anton?
Det er kanskje ubetydelig.
Men det er kan hende nøkkelen til ham.
Kanskje jeg burde la det fare, men jeg kan ikke.
Den var den forbannede sonaten...
Kreutzer.
Jeg hadde musikalske ambisjoner.
Jeg kom til Wien og var så heldig å bli Schuppanzighs elev.
Ηan og George Bridgetower, virtuosen -
- skulle framføre Beethovens nye sonate samme kveld.
Jeg hadde fått lov til å overvære øvelsen.
Det var der mysteriet ble vekt.
Mysteriet som hjemsøker meg ennå.
Liker De det?
Jeg hører dem ikke. Men jeg vet at de radbrekker det.
Hva synes De?
Musikk er en grusom ting.
Hva er det?
Jeg forstår det ikke
Hva gjør musikken?
- Den foredler sjelen. - Tull og vas!
Hvis man hører korpsmusikk, marsjerer man?
Hører man vals, danser man. Messe, så tar man nattverd.
Musikken har makten -
-til å føre lytteren rett inn i komponistens sinnstilstand.
Lytteren har ikke noe valg.
Det er som hypnose.
Så...
Hva tenkte jeg på da jeg skrev dette?
En mann forsøker å nå sin elskede.
Vognen har gått sund i regnet. Hjulene sitter fast i sølen.
Hun venter ikke i evigheter.
Slik lyder hans sinnsopprør.
"Det er slik det er"...
...forteller musikken.
"Ikke deres vante væremåte.
Ikke deres vante tenkemåte.
Men slik som dette."
Ηvem var kvinnen? Ηan fortalte det aldri.
Jeg visste bedre enn å spørre.
Ηan fikk meg til å se verden i et helt nytt lys.
Jeg forlot mine små sysler.
Jeg skrev brevene hans og glattet over hans familiefeider.
Jeg ble hans sekretær.
Haggan har solgt den på markedet som en suvenir.
Den er tapt!
Tapt til evig tid.
Kanskje ikke.
Ludwig var sikker på at utkastet til symfonien fantes hos Caspar.
Det var åtte år siden sist.
Dette er herr Schindler. Min bror Caspar.
Og min nevø, unge Karl.
Ηadde jeg visst hva som skulle skje, ville jeg stanset ham.
Det gleder meg.
Jeg trenger papirene jeg overlot i din varetekt.
De ble sendt tilbake til deg.
Papirene dine er ikke her.
Hvor er notene mine?
- Ikke foran guttungen. - Hva sa gatepiken?
Ut av mitt hus!
Dere har kastet musikken min. Du og tøyta du giftet deg med.
Dere har forrådt meg!
- Maestro! Vær så snill! - Stans!
Han er syk!
Gå! Og kom aldri igjen.
Han har tæring.
Caspar døde innen året var omme, men hans død ga ingen lindring.
Den sendte Ludwig ut på en kurs som skulle bli hans undergang.
Den mannen... Han ligger med henne.
Min brors seng er ikke kald ennå.
Og han kryper opp i den.
Hvis han sier stygge ting om meg, ikke lytt. Det er ikke sant.
- Jeg lover. - Jeg skal komme hver dag.
Kom inn!
Er dette gutten?
"Ludwig van Beethoven er blitt utnevnt til sin nevø Karls verge -
- med bakgrunn i moren Johannas lave moral.
Moren kan besøke gutten når vergen finner det for godt."
For vassen.
Skriv.
Da må vi finne noen som kan lage mat.
Forresten ser hun ut som en gris.
- Har du fått musikkundervisning? - Ja.
Jeg har en presang til deg.
Kom.
- Kan du lese noter? - Ja.
Jeg skal vise deg.
Du skal bli musiker.
Jeg vil bli soldat.
- Komponist? - Nei. Soldat.
Jeg ga min første konsert da jeg var på din alder.
Og jeg var skrekkelig.
Bestefaren din trodde han ville gjøre seg rik på meg.
Akkurat som Mozarts far.
Men jeg var egenrådig.
Jeg nektet å spille den søtsuppen som var populær da.
Men klaviaturene var for kleine.
Første gang jeg spilte en akkord brast fire strenger.
Gutten er neppe noen Mozart.
Jeg var tolv år gammel, men far sa atjeg var ni.
Mor døde av tæring.
Og jeg ble familiens overhode.
Faren din...
Jeg elsket ham aller høyest.
Som jeg elsker deg, min kjære Karl.
Øynene hans strålte av glede når han så på gutten.
All kjærlighet i hans rike, dype natur øste han over gutten.
En mer kjærlig far har aldri funnes.
Du burde høre ham spille.
Han vil bli en stor virtuos.
Du skjemmer ham bort.
- Schindler sier at du ikke skriver. - Jeg har ikke tid.
Dessuten er alle tjenerne Schindler sender, skurker.
Du er tverr.
Kan hende.
Du og jeg.
Kan ikke Karl...
...erstatte sønnen du mistet?
Jeg vet hva det innebærer å miste en sønn.
Jeg forstår Johannas sorg.
- Hun har ingen rett på ham! - Hun er moren hans.
Hun er moren hans!
- Hva slags sludder er dette? - Vi vet De bestikker staben -
- for å få treffe gutten i skjul. Herr Beethoven tillater ikke...
De snakker om min sønn.
Min sønn jeg ikke har sett på et år, som lærer å hate meg.
- Rettens kjennelse... - Jeg vet hva det står.
Se på meg og si at en mor ikke har rett til sønnen sin.
- Jeg gir meg ikke. - De vil tape.
Han har mange fiender.
Skitten var ille nok. Mannen er gal.
Han er døv og skriker og bærer seg.
Husverten burde kaste ham ut.
Gutten er likedan. Onkelen har oppmuntret ham.
Jeg hørte dem snakke om å slå meg.
Holdt han gutten ren?
Han gikk en måned uten undertøysskift.
Han kan verken ta vare på seg selv eller et barn.
Jeg kaller Karl van Beethoven.
- God dag, Karl. - God dag.
- Hvordan behandler onkel deg? - Bra.
- Men han er oppfarende? - Ja.
- Er du redd ham? - Nei.
- Har du noen gang fåttjuling? - Kun som fortjent.
Hvem vil du bo hos?
Onkel, eller mor?
- Vil du bo hos onkel? - Ja.
- Høyt og tydelig. - Ja.
Jeg er ikke overbevist.
Det ville vært bedre om han hadde noen -
- for han er tunghørt og kan ikke snakke med meg.
Faktum er at han er døvhørt.
Er du glad i moren din?
- Ja. - Savner du henne?
Ja.
Vil du ikke heller bo hos henne?
Onkel trenger meg.
Jeg skulle ønske -
- at vi bodde sammen alle tre.
Denne veien, mine herrer.
Herr Beethoven, vår dyktigste komponist.
Jeg er beæret.
Kansler Metternich.
Herr Beethoven har bedt meg tale på hans vegne.
Som De ønsker.
Rettsforhandlingene går ikke bra.
Frau Beethoven har bestukket vitner.
Jeg ber om hjelp. Min unge nevø Karl -
- forderves av morens giftige natur.
Hvorfor skal jeg hjelpe Dem, Beethoven?
"Metternich er en verre tyrann enn Napoleon."
De ble overhørt forrige tirsdag på vertshuset Svanen.
"Metternich burde bli tvunget til å spise min avføring."
Og så videre.
Det er mange opprørske krefter i Østerrike.
Jeg tar gjerne en debatt -
- men i disse dager kan vi ikke tillate overdreven...
La meg se...entusiasme.
Våre kunstnere burde kanskje utvise større forsiktighet.
Beethoven skriver et oratorium -
- som hyller Østerrike og dets makeløse diplomati -
- som har sikret freden i Europa.
Denne domstolen -
- har funnet -
- at Johanna van Beethoven -
- skal utestenges fra...
Domstolen er korrupt!
Nå som gutten var Ludwigs med hud og hår...
...påbegynte det døve geniet sitt mest tragiske prosjekt.
Å gjøre gutten til en stor virtuos.
I fem lange år hadde han dette for øyet og skrev ingenting.
Ikke oratoriet, ikke messen han lovet Londonfilharmonikerne.
Ikke den store symfonien han stadig nevnte. Ingenting.
I Wien trodde de han var ferdig. Døv og utskrevet.
Rossinis Den tyvaktige skjære var siste skrik.
Beethovens musikk ble ikke spilt.
Karl.
Det er sent.
Jeg er lei for det.
Motbydelig.
Hvorfor adlyder hun ikke? Hun vetjeg har vondt i magen.
Du prøver å forgifte meg!
Du synes kanskje hun er rund og god -
- men hun er en vulgær tøyte.
Hun sladrer om meg over hele byen.
Maten din er forgiftet. Du er avskjediget.
Din gamle fule djevel.
Skriv.
Hvor skal du?
- Hvor skal du? - Bort fra deg.
Forlat meg, da.
Du er like ondskapsfull som moren din.
Forlat meg her uten mat.
Karl..?
Har du sett Karl?
Du er ubrukelig!
Ubrukelig!
Jeg sender bud etter legen.
Nei.
I morgen.
Spill noe for meg.
Ikke nå.
Det roer meg ned.
Spill.
Jeg fant dette forleden dag.
"Ludwig van Beethoven har den ære å utlyse debutkonsert -
- for sin nevø, vidunderbarnet Karl van Beethoven."
Det er fantastisk.
Det vil muntre ham opp.
- Har du hørt meg spille, Anton? - Nei, men...
Du må hjelpe meg. Jeg orker ikke mer.
Utallige timer ved klaviaturet.
Til hvilken nytte?
Han hører ikke mine klønete fingrer.
Han arbeider ikke.
Det eneste han gjør, er å klore ned uleselige fraser.
Så vræler han en barnlig melodi så høyt han kan.
Den skal være tema for en stor symfoni.
Jeg synes det er latterlig.
- Det er ikke mulig. - Jo.
Jeg tror han er i ferd med å bli gal.
Skal jeg oppgi planene mine?
Legger jeg en for stor byrde på Karl?
Han er en...
...middelmådig begavelse.
Overalt fins disse enfoldige figurer som Schindler -
- med sine banale meninger fra sine banale intellekter.
Schindler har rett.
Anton Schindler.
En slett fiolinist vet mer om musikk enn Ludwig van Beethoven?
Dette har gått for langt.
Du plager gutten.
Schindler.
Jeg har alltid ment at du var en uinteressant tosk.
Og nå er du blitt ubrukelig. Forsvinn!
Forsvinn.
Våkne, din djevel! Schindler!
Våkne!
Karl er borte, og det er din feil.
Min Karl har skutt seg selv. En bonde kjørte ham hit.
Jeg frykter det verste.
Onkel. Jeg ventet deg.
Jeg vil aldri se deg mer.
Karl var en kløne med våpen.
Kulen trengte ikke inn i hjernen. Ηan døde ikke.
Men ryktet om Ludwigs grusomhet mot gutten vokste.
Ηvordan gutten ble drevet til en desperat handling.
De som stille misbilliget ham -
- skrek nå ut sitt hat.
Jeg har et brev.
Jeg må finne denne damen.
Han etterlot hele sin formue til henne.
Det er ikke til meg.
Så til hvem?
Det var hun som skilte oss.
Jeg elsket ham fullt og helt, men han elsket ikke meg.
Han kunne ikke glemme henne.
Hvem er hun?
Jeg svek ham. Vi svek ham alle.
Han ga oss så mye. Vi gjorde ikke livet hans levelig.
Han siste ønske må oppfylles. Si hva hun heter.
Svaret lå alltid opp i dagen.
Fra sengen går mine tanker til deg, min evige elskede.
- Hva skal du gjøre? - Somme er lykkelige, somme triste.
De venter på å bli hørt av skjebnen.
Jeg vet ikke.
Jeg kan bare leve hos deg, eller ikke i det hele tatt.
Ja. Det må skje.
Oppsøk henne.
Det må skje.
Kan vi snakke på tomannshånd?
Jeg har ingenting å skjule.
Vær så snill.
Som De ser er jeg svært opptatt.
Frau Beethoven.
- Vil De vise meg deres håndskrift? - Hvorfor det?
Vær så snill.
Bær over med meg.
Er dette din håndskrift?
Hva er det?
En side fra gjesteboken fra et hotell i Karlsbad.
- Jeg ser helst at De går. - Signert av...Dem.
Traff De noen sinne Ludwig i Karlsbad?
De vet sikkert hvordan han plaget meg.
De både krenker og fornærmer meg. Hva insinuerer De?
Ingen kan forsones før sannheten kommer for en dag.
Kanskje for Dem.
Men jeg har sluttet fred med Ludwig.
Jeg tilga ham på grunn av "An die Freude".
Før premieren på den 9. symfonien gikk sladderen høyt.
Ludwig hadde kranglet med koret og teatret.
Selv etter årelangt hat...
Selv om han hadde forsøkt å knekke meg, gikk jeg dit.
Jeg var nødt til å gå.
Jeg visste at det ville bli siste gang.
Jeg så ham ikke og tenkte meg at han hadde dratt hjem i harnisk.
Plutselig så jeg ham. Alle så ham.
Ηan hadde avslørt sine dypeste hemmeligheter.
Sirkelen var brutt.
Jeg kunne ikke hate mannen som skrev slik musikk.
Jeg traff ham en siste gang i Schwarzspanier Strasse.
Det var der han døde.
Magen hans este slik -
- at legen måtte stikke hull for å drenere væsken.
Det gikk betennelse i såret.
Jeg frykter at han ligger for døden.
Han bør få den siste salve mens han er våken.
Da jeg foreslo å tilkalle presten, kalte ham meg en stut.
Han spurte etter Dem. Jeg vet ikke hvorfor.
- Sover han? - Jeg tror ikke det.
Han komponerer.
Herved gir jeg avkall på alle krav under vergemålet -
- gjeldende mitt vergemålsbarn Karl van Beethoven, til hans mor.
Må det skje?
Det må skje.
Farsen er over.
Ja.
En gang elsket jeg ham.
Han vendte meg ryggen.
Han forlot meg. Jeg hørte aldri mer fra ham.
Jeg var dum.
Jeg betydde aldri noe for ham.
- Men brevet? - Hvilket brev.
Frau Beethoven. Jeg tror dette er adressert til Dem.
Min engel, mitt alt.
Min sjelefrende.
Bare noen få ord i dag og det i skrift. Din.
Først i morgen vetjeg hvor jeg skal bo.
Et meningsløst sløseri med tid.
Ηvorfor denne dype sorg?
Sammen ville vi ikke følt denne smerten mer.
Der jeg er, er du også.
Snart skal vi leve sammen, og for et liv!
- Vi må snakke sammen. - Ikke her.
Nei!
- Caspar kan komme. - Men vi må snakkes.
Hever jeg stemmen?
Møt meg i Karlsbad.
På denne adressen.
Jeg kan ikke liste meg rundt som en skyldbetynget skolegutt.
Jeg bærer ditt barn.
Gå nå.
Reisen var fryktelig.
Jeg kom ikke fram før fire om morgenen.
De advarte meg mot å reise nattetid og skremte meg med skogen...
...men det fristet meg bare mer.
Selvfølgelig måtte vognen bryte sammen uten synlig grunn.
Og her står jeg bom stille.
Men jeg har funnet en ny vogn, og vi treffes sikkert snart.
Forhåpentlig i dag.
Jeg må treffe deg.
Uansett hvor høyt du elsker meg, elsker jeg deg høyere.
Gjem deg aldri for meg.
Herr van Beethoven!
Vent!
Fra sengen går mine tanker til deg...
Min evige elskede.
Somme er lykkelige, somme triste.
De venter på at skjebnen skal høre oss.
Jeg kan bare leve hos deg, eller ikke i det hele tatt.
Ja. Det må skje.
Nå må jeg sove. Vær rolig, elskede.
I dag, i går har jeg grått av lengsel etter deg.
Du.
Du er mitt liv.
Mitt alt.
Far vel. Fortsett å elske meg.
Jeg er din, du er min, i all evighet.